Adaptarea subtitrării Romi "romelica@xnet.ro"
De ce trebuie să fii așa?
De ce mereu e o problemă? Bună întrebare.
Vrei să mergi acasă? Vrei să te întorci?
Da! Sunt munții Himalaya!
De cât timp vorbesc eu de Himalaya?
De cât timp? De mult prea mult.
Horst, când ajungem acolo, poți să-mi dai o mînă de ajutor, te rog?
Da, desigur. Ingrid, oprește-te.
Să încercăm să obținem ce-i mai bun din asta.
Unde e idiotul cu care trebuia să ne întâlnim?
Mișcă!
Domnule Harrer.
Am biletele dumneavoastră.
Am întârziat. Duceți-mă la tren. Nu, nu înțelegeți.
Sunt Peter Aufschnaiter. Eu conduc expediția.
Ce mai faceți? Iată și vedeta noastră!
Domnule Harrer?
Dacă pot spune, dle Harrer, din partea directorului Reichului pentru sport,
suntem onorați să avem un astfel de erou german în echipă.
Vă mulțumesc, dar sunt austriac.
Da, dar sunt sigur că fiind un membru distins...
al Partidului National Socialist, ați fi mândru să înfigeți...
steagul țării noastre pe vârful Nanga PArbat când îl veți atinge.
Hans Lobenhoffer.
Lutz Chicken.
Și o fotografie cu încântătoarea dumneavoastră soție.
Și domnul...
Horst Immendorf. Prieten de familie. Nu e necesară fotografia.
Când e așteptat cel mic, doamnă Harrer?
Cam pe timpul când soțul meu va ajunge la tabăra de bază.
Mulțumesc.
De ce nu spui întregii țări de necazurile noastre?
Mă urc în trenul ăla. Ai ceva ce vrei să spui?
Bine.
Du-te. Pleacă.
Ne vedem peste patru luni.
Ai grijă de ea, Horst. Voi avea, Heinrich.
Vom călători 5000 de mile.
Când ajungem în India, ne vom îndrepta spre Himalaya...
și al nouălea pisc de pe Pământ ca înălțime, Nanga Parbat.
Nemții îi spun "Unserberg-Muntele Nostru."
Înaintea noastră, patru expediții germane au încercat.
Toate au eșuat.
Unsprezece alpiniști au fost uciși în furtuni și avalanșe.
De acum, cucerirea lui Nanga Parbat e o obsesie naționala-
o problemă de mândrie germană.
29 iulie, 1939.
Am instalat deja tabăra patru la 7000 de metri.
Deasupra este ghețarul Reklak și o ascensiune dificilă pe gheață.
Copilul trebuie să aibă cel puțin o lună acum.
Am fost așa de confuz și distrat.
Nu pot urca cu încrederea mea obișnuită.
Te simți bine?
Rahat!
Te simți bine? Ar trebui să coborâm?
Am pierdut un crampon!
Hai înainte!
Vremea se strică. Ar trebui să ne legăm.
Te-ai lovit acolo? Doar o zgârietură. Conduc eu.
Stânci!
Ferește jos!
Ține-mă!
M-ai prins?
Ține-mă!
Trebuia să-mi fi spus cât de rea e rana.
Ar trebui să mă uit la ea. Aș putea s-o cos.
Nu e problema ta.
De fapt, e problema mea.
E viața mea. Ce?
Când ascunzi o rană gravă și-mi riști mie viața...
o consider problema mea.
Nu, tu ți-ai riscat viața. Eu ți-am salvat-o, așa că taci!
Te rog, nu e locul...
Taci!
Data viitoare când minți despre o rană, Heinrich...
ai ieșit din echipă.
Încearcă.
4 august, tabăra cinci. Au trecut câteva furtuni groaznice.
Colegii mei de echipă sunt neliniștiți de avalanșe...
așa că am fost blocați zile întregi.
Aufschnalter ar trebui să profite de vreme să facă tabără mai sus.
Dar nu este de acord cu mine. Prostul.
Se pare că celorlalți nu le păsa că stau aici așteptând...
sperând, fără să facă nimic.
Nu e bine să ai atâta timp să-ți pui întrebări.
Încep să cred că toată expediția asta e o greșeală.
Fugiți! Avalanșa! Ieșiți!
Lăsați totul!
Pune aia jos!
Mergem în jos acum!
Dacă s-au speriat de o furtună, trimite-i jos la Tabăra Doi.
Aș putea ajunge pe vârf singur! Trebuie să-i dai celui mai bun o șansă!
Încearcă să ne spună că el e cel mai bun.
Dați-mi doi șerpași. Pot face Tabăra Șase până diseară...
și atacul final mâine!
Coborâm acum cu toată echipa! Îmi merit dreptul la vârful ăla!
Vreau vârful ăla! Cu echipa! E un ordin!
E un ordin! Un ordin!
Urmați-mă!
Poza lui Dalai Lama. Pază bună.
Ia-o, sahib. Te va proteja.
Nu, asta nu înseamnă nimic pentru mine.
Dalai Lama. Poza lui Dalai Lama.
Sahib, ia-o.
Pază bună pentru tine.
Bună seara, Herr Harrer.
Ei, să sperăm că Germania se retrage din Polonia...
la fel de repede cum ați făcut-o voi de pe munte.
Ar putea să vă scutească de ceva timp de pușcărie.
Ce e asta? Cine sunteți?
Îmi pare rău, sunteți arestați. Sub ce acuzație? Că am ratat vârful?
Mi-e teamă că nu.
Vezi, a fost declarat războiul între guvernul Maiestății Sale și Germania.
Așa că toți străinii dușmani din Imperiul Britanic sunt prizonieri de război.
Opriți-vă, sau trag! Mâinile sus!
Nu, nu înțelegi! Sunt austriac! Sunt alpinist!
N-am nimic de-a face cu războiul ăsta prostesc!
Pot merge și singur. Asta e o insultă!
Crezi că ai ultimul cuvânt, dar nu-i așa!
Porci! Cu toții, porci!
15 octombrie, 1939.
Ajungând la lagărul de prizonieri, mi-am promis:
Voi fi alături de Ingrid înainte de solstițiul de vară din acest an.
Himalaya sunt chiar în fața noastră.
Va fi ușor să evadez și să mă pierd în ei.
A pârtă tentativă de evadare nu m-a adus mai aproape de țelul meu.
Cât de departe ai ajuns acum?
Tot ce am obținut e o celebritate dubioasă printre prizonieri.
Aș vrea ca mâna mea să poată exprima ce este în inima mea.
Aud că paznicii expediază scrisori pentru tine.
Da.
Vrei să le trimiți și pe astea?
Mulțumesc.
Hei, Heinrich, ai citit cartea asta?
Ți-a fost trimisă ție.
- Trebuie să vorbim cu tine. - Despre ce?
Despre asta.
Impresionant. Când plănuiți să plecați?
După anotimpul musonilor. Și tu?
Văd că ați ales drumul meu prin Tibet.
Puținii străini care au încercat nu s-au mai întors. Așa că, noroc.
- N-ai vrea să vii cu noi? - De ce?
La urma urmei, tu ești autoritatea în evadări de aici.
- Am putea beneficia de experiența ta. - Vă rog.
Opriți șarada asta jenantă.
De fiecare dată când evadezi, patrulele se dublează și triplează.
Face viața foarte dificilă pentru noi ceilalți.
Prefer să călătoresc singur, dar mulțumesc că v-ați gândit la mine.
A venit poștașul.
Dragă Heinrich:
Te rog să semnezi actele de divorț incluse și trimite-le avocatului meu.
Horst și cu mine intenționăm să ne căsătorim imediat după divorț.
Cât despre scrisoarea ta, da.
Fiul tău, Rolf Harrer, s-a născut când tu urcai muntele.
Are acum doi ani și-i spune "tată" lui Horst.
Când va fi destul de mare, îi voi spune...
că adevăratul lui tată s-a pierdut în Himalaya.
Pare cel mai bun lucru de spus, având în vedere...
că oricum n-ai vrut copilul.
Nu e nevoie să spun că nu am nici o intenție...
de a ne "rezolva neînțelegerile", așa cum sugerai.
Au fost rezolvate în momentul când ai părăsit Austria.
Îmi pare rău că ai fost închis în India...
și sper că acest război groaznic se va termina curând, pentru binele tuturor.
Ingrid.
Vin cu voi.
Ăsta e planul vostru?
După umila mea părere, e ridicol.
Atunci, dacă e așa umilă, nu ți-o cerem.
Deschide hărțile. Întoarce-te.
Țineți-vă spatele spre poartă. Deschide hărțile!
Continuați să vorbiți. Așteptați semnalul meu.
Suntem bine. OK.
Deschideți porțile!
Uite la asta. Deschideți porțile!
Plec pe cont propriu.
Așa că, noroc.
Prima evadare din lagăr, 18 noiembrie 1939.
Rolf Harrer, trei luni și jumătate.
A treizecea aniversare a mea, 6 iulie 1941.
Rolf Harrer- exact un an, 11 luni și 26 de zile.
Ultima evadare de la Dehra Dun. Rolf Harrer-
Ia două și dormi. Îți trimit nota de plată dimineața.
Ce faci aici?
Mi-a fost dor de tine. M-am gândit să-ți fac o vizită.
Dar ceilalți?
Italienii au fost prinși în afara Nelang-ului.
Lutz și Hans s-au îmbolnăvit și au trebuit să se întoarcă.
- Îmi pare rău să aud asta. - Sunt sigur că-ți rupe inima.
Pot profita de natura ta generoasă și să stau aici diseară?
Servește-te.
Mulțumesc. E foarte drăguț din partea ta.
- Bine. - Ce altceva mai ai acolo?
O orchestră de zece oameni?
Apropo, am auzit că japonezii s-au retras...
până la Shanghai, așa că și dacă ajungi la granița chineză...
ai putea avea dificultăți să te întâlnești cu ei.
Nu-mi pasă dacă îi resping până la Tokio.
Ar trebui dacă vrei să te întorci în Austria.
- Dar nu vreau. - Nu vrei ce?
- Nu vreau să merg înapoi. - De ce nu?
Fără nici un motiv.
Când ajungi acolo, spune-i soției mele...
că doi ani în pușcărie echivalează cu partu ani de căsătorie.
Și că mă bucur că am scăpat de amândouă.
Nici eu nu mă întorc, nu până nu se termină războiul.
- Și încotro te îndrepți? - Tibet.
Apoi spre China. Poate găsesc ceva de lucru acolo.
Și tu?
După calculele mele, granița cu China e la 2.058 de kilometri.
Tibetul e la 68.
E un drum lung cu așa o greutate.
Nu, e doar mâncare.
- Sigur. - A mea.
Foarte rău.
Munții ăia sunt înșelători. Sunt ghețari care trebuie trecuți.
Dacă te-ai fi legat de mine, puteam să te țin în viată.
Având în vedere execuția ta data trecută când ne-am legat...
cred că sunt mai în siguranță fără tine.
Desigur.
Dar cred că greșești la calculul graniței Tibetane.
După măsurătorile mele, sunt 65 de kilometri.
Vrei să pariezi un kil de mâncare la asta?
Tot ce ai sunt niște sticksuri vechi.
Dar am dreptate. Voi învinge.
Tibet, acoperișul lumii.
Parcă am fi intrat într-o fortăreață medievală de piatră...
tronînd deasupra centrului Asiei.
E țara la cea mai mare altitudine de pe Pământ.
Și cea mai izolată.
Iată-l.
Tibet.
- Exact 68 de kilometri. - Felicitări.
Din nefericile, ți-ai mâncat câștigul.
Da.
Zâmbești și spui da. E mai bine așa.
E uimitor ce înveți în pușcărie, nu?
Tibet.
- Nu sunt admiși străini în Tibet. - Oh, te rog!
Fără străini!
Oh, te rog!
Da. Mulțumesc. Desigur.
Nu e nevoie de traducere.
Unii oameni sunt bucuroși să ne vadă.
Să nu ți se urce la cap.
Când tibetanii bat din palme, înseamnă că alungă forțele răului.
Trebuie să găsim mâncare.
Este profeția. Spune aici...
în testamentul final al Marelui Dalai Lamă al treisprezecelea.
"Se poate că, în Tibet, religiile și guvernul...
să fie atacate de forte străine.
Dacă nu ne putem păzi propria tară...
călugării și mînăstirile lor vor fi distruși.
Pământurile și proprietățile oficialilor guvernului vor fi confiscate.
Dalai Lama și toți susținătorii credinței...
vor dispare și vor deveni fără nume."
Acum înțelegi de ce nu suntem bineveniți ca străini aici?
Da, dar trebuie să înțelegi că n-am venit să amenințam sau să facem rău.
Avem nevoie doar de mâncare și vom...
Excelența Sa, Garpon.
Eminența voastră, suntem fericiți să vă vedem.
Doream să ne cerem scuze.
Cereti-vă.
Și să vă dăm acest dar special.
Vă rog, de la noi.
Trăiască Dalai Lama, Sfinția Sa.
Mulțumesc pentru fotografie. Plecați înapoi în India!
Două zile la frontiera de vest a Tibetului și suntem scoși în suturi grațios.
Călăuzele noastre au ordine stricte să ne escorteze...
la granița indiană, vreo 40 de kilometri de aici...
și să ne împuște dacă încercăm să evadăm.
Probabil că înseamnă salut.
Numai să nu încerce să mă sărute.
Trebuie să ne facem provizii. Eu sunt falit.
Nu te uita la mine.
Trebuie să mâncăm, Peter. Știi cât e ceasul?
Nu e negociabil.
Tata mi l-a dat când am urcat pe Mont Blanc.
Toată lumea a urcat pe Mont Blanc.
Dacă aș avea un ceas ca ăsta, l-aș vinde.
- De unde ai luat jacheta asta? - Din Tibetul de nord.
Soldat comunist venit din China. Foarte drăguț.
Ei dau mâncare, bani. Foarte drăguț. Soldat comunist.
Îți plac uniformele militare, da?
Am ghete germane de armată. Pentru tine. Da?
Așteaptă.
Dă-mi astea, pentru paznici.
Uite!
Așa. Îți place?
Foarte buni. Sunt tari.
Prietene, să-ți arăt cum mărșăluiesc soldații germani?
Trebuie să faci față asta.
Haide! Da.
Stop!
Excelent. Da. Tu, cu antrenament.
Acum, am să vă arăt cum fug soldații germani.
Stau așa.
Știi ce?
E liber.
Știi cât e ceasul?
Crezi că sunt așa de fericit să călătoresc cu tine...
că ar trebui să achit nota de plată?
Ești un om așa de mare că n-ai nevoie să contribui?
Ai vreo problemă?
Adu-mi aminte...
ce ai spus acolo la bazar.
"Dacă aș avea un ceas ca ăsta l-aș vinde".
Tu nu ai așa ceva.
Mincinos ordinar! Ai trei!
Sunt porcării, de la niște prizonieri italieni.
Mă doare-n cur!
N-ai auzit niciodată de principii?
Ce principii?
Vrei un ceas? Haide. Alege unul.
- Și păstrează-ți principiile. - Uită-te la tine!
Te-am prins că ești un răsfățat egoist și sări în sus!
Te porți ca o babă. Ce vrei?
Încearcă să-ți ceri scuze.
Încearcă să ai niște remușcări.
Și dacă nimic altceva nu merge, încearcă să-ți ștergi rânjetul ăla de pe față!
Ia-ți ceasul ăsta împuțit și taci!
N-am nevoie de altă predică de la vreun ghid frustrat.
Nu mă mir că ești mereu singur.
Nimeni nu suportă compania ta mizerabilă.
Te rog, ia-le.
Am greșit că le-am ascuns.
- Ține asta. - Nu.
Nici eu nu-l merit. - Haide.
Trebuie să aibă trei ani și jumătate acum.
Curând, îi va spune că te-ai pierdut în Himalaya.
Un lucru bun.
De ce?
Mai bine un tată mort decât unul jalnic.
Scrie-i o scrisoare.
Anunță-l că mai trăiești.
New York.
Veneția.
- Paris. - Înălțimea Ta, unde ești?
Este timpul pentru lecții.
Înălțimea Ta, unde ești? Este timpul pentru lecții.
Dragă Rolf Harrer;
sunt o persoană pe care n-o cunoști...
... un om pe care nu l-ai întâlnit.
Dar ești cineva care este în mintea mea...
și în inima mea...
în țară îndepărtată unde am plecat.
Dacă-ți poți imagina un loc ascuns în siguranță departe de lume...
mascat de mulți înalți, cu crestele acoperite de zăpadă...
un loc bogat în toată frumusețea ciudată din visele tale...
atunci știi unde sunt.
În țara în care călătoresc, Tibet...
oamenii cred că dacă călătoresc distanțe mari la locurile sfinte...
vor fi purificați de faptele rele pe care le-au comis.
Cu cât mai dificilă călătoria, cred ei...
cu atât e mai adâncă purificarea.
Am mers de la un loc îndepărtat spre altul mulți ani-
cât ai trăit tu.
Am văzut anotimpurile schimbându-se pe platourile înalte.
Am văzut păsările sălbatice migrînd spre sud iarna...
și sosind iar peste câmpuri la apariția primăverii.
În acest loc, unde timpul stă încremenit...
pare că totul se mișca...
inclusiv eu.
Nu pot spune încotro merg...
nici dacă faptele mele rele pot fi purificate.
Sunt atâtea lucruri pe care le-am făcut și pe care le regret.
Dar când ajung la punct, sper că vei înțelege...
că distanța dintre noi nu este așa mare pe cât pare.
Cu dragoste adâncă...
tatăl tău, Heinrich Harrer.
Ridică-te.
Dumnezeule!
Îți dau astea.
Cap galben!
- Nu! Stai! Nu avem nimic! - Dă-mi bani!
Nu avem bani!
Dă-mi ceas!
- Dă-mi haine! - Nu avem nimic pentru voi!
Așteaptă!
Încotro mergeți?
Am permis.
Lhasa. Am permis.
Nu se cade pentru liderul spiritual al Tibetului să spioneze oamenii.
Doar cu o lună în urmă eram siguri de moartea în mâinile bandiților.
Iar azi am ajuns la porțile orașului interzis Lhasa.
E un țel la fel de dificil ca Mecca...
și la fel de atractiv pentru că este închis străinilor.
Chiar în situația noastră mizerabilă...
simțim atracția celui mai sfânt oraș al Tibetului...
sălașul lui Dalai Lama.
Doar puțini străini i-au pătruns misterele.
Oh, Dumnezeule!
- S-a terminat? - Nu, nu s-a terminat.
Sunteți invitați să stați la masă, dacă vreți.
Ne-ar place foarte mult.
Eu sunt Tsarong. Bine ați venit în casa mea.
Eu sunt Peter.
Lord șambelan, pot cere...
o audiență la regent și miniștrii cabinetului?
Este vorba de doi străini care au venit în Lhasa.
Cu respect, Rinpoche...
Dacă ai intenția de a-i opri pe chinezi de a recruta aliați politici...
atunci să le ceri să înceteze de a încerca să mituiască călugări...
nu e tactica cea mai eficace.
Am cerut părerea miniștrilor, nu a unui simplu secretar.
Desigur. Iertați-mă.
Poți pleca acum.
Începe să traduci scrisorile așa cum sunt scrise.
Desigur.
Vă dați seama câți oameni ar supraviețui unui asemenea măcel?
Trebuie să-i respectăm.
Dacă-i întoarcem în India, vor merge sigur înapoi la închisoare.
Dar n-au nici un scop aici, Kungo Tsarong. Nu au unde trăi.
I-am invitat să stea în camerele mele de oaspeți...
dacă le acorzi permisiunea să rămână în Lhasa, desigur.
I-ai invitat să stea acasă la tine?
Dar de ce?
Trebuie să ai un motiv pentru a-i ajuta pe cei în suferință?
Animal.
Cred că a spus că puți.
Nu trebuie să vă prezentați.
Știu cine sunteți.
Eu sunt Pema Lhaki.
Ngawang dorește să vă facă un cadou, așa că vă rog să vă scoateți hainele.
Să-i dăm drumul, nu am toată ziua la dispoziție.
Ei, e foarte frumos din partea lui Ngawang Jigme.
Cine e el de se gândește la toate?
Secretarul miniștrilor din guvern.
A dorit să vă facă haine noi drept cadou.
Vă rog să alegeți articolele de îmbrăcăminte preferate.
Știi să coși?
Sunt croitor, domnule, singurul croitor din Lhasa...
care a fost la Calcutta și poate reproduce aceste costume prostești.
Deci, aleg?
Da, alege ce vrei.
- Și poți face oricare din astea? - Da.
- Foarte bine. - Tu ai făcut asta?
- Da. - Frumos.
- Mulțumesc. - Îți place asta??
Care-ți place ție.
Voi lua jacheta asta arătoasă de tweed.
Și perechea asta de pantaloni sport de lână, te rog.
- Bună alegere. - Mulțumesc.
Și dumneavoastră, domnule?
- Poate ai putea alege pentru mine. - Mulțumesc.
Vă rog, domnule, scoateți-vă chu-pa. Aș vrea să măsor.
Stați drept, vă rog.
Pe aici, vă rog.
- Stați drept. - Scuze.
- Nu mișcați, vă rog. - Scuze.
Așa, nu vei cădea niciodată. E perfect.
Totuși, urcatul pe munți e o plăcere prostească, Heinrich.
Nu chiar așa prostească, de fapt.
Uită-te la asta.
Haide.
Asta e după ce am urcat fata de nord a Eigerului.
Asta e la Olimpiadă. Medalia de aur. Nu e importantă.
Atunci asta e o altă mare diferență dintre civilizația noastră și a voastră.
Voi admirați omul...
care își croiește cu forța drumul în viată...
pe când noi admirăm omul care-și abandonează eul.
Tibetanul obișnuit nu s-ar gândi să se forțeze pe drumul ăsta.
Domnilor.
- Îmi pare rău. Ne-am mai întâlnit? - Nu, nu ne-am întâlnit.
Sunt Ngawang Jigme.
- Da, desigur. - Iertați-ne.
Vă mulțumim pentru darul generos.
Este minunat. Mulțumim.
Cu cea mai mare plăcere. Sunt sigur că ne vom mai întâlni.
Poate ne-ați putea ajuta să explicăm...
de ce miniștrii...
cer ca guvernul chinez...
"... să înceteze de a mai face contribuții generoase financiare...
mînăstirilor tibetane."
Darurile noastre displac guvernului vostru?
Nu pot vorbi în numele regentului, nici al miniștrilor, Excelentă.
Sunt doar un simplu secretar.
Nu pentru multă vreme, presupun. Stai jos.
Un om de un asemenea talent evident nu poate fi satisfăcut...
doar de traducerea scrisorilor.
Calitățile tale diplomatice...
ar fi generos răsplătite aici.
Să-mi servesc țara e o recompensă suficientă, Excelentă.
Cer permisiunea să plec.
S-ar părea că amândoi căutăm un croitor bun astăzi.
Da, este un..
Te rog, ia loc.
Îți plac astea? Ți le cumpăr.
Mulțumesc, dar nu mănânc multă carne.